Здравейте. Казвам се Вайълит и съм родена в свят, който вие едва ли ще разберете.
Поддържайте скоростта. Еко-алфа 24, бъдете готови
за действие след като дам сигнал:
три... две... едно... сега!
Не мърдайте! Всички на място! Никой да не мърда!
Заплахата премахната. Готово, сър.
Не е нищо особено.
Хемофаги.
Не съм изненадан.
Изработени по 'FlatSpace' технология. Дигитална компресия - рядкост са.
Странно. Какъв ли им е бил планът за измъкване?
Как са възнамерявали да транспортират кръвта оттук?
Може и да са нямали такова намерение. - Тогава какъв е смисълът?
Може да не са искали да изнасят кръвта. А да я заразят.
Боже мили. Рос...
Бедното копеле.
Наистина. Родена съм в свят, който едва ли ще успеете да разберете.
Всичко започна, когато биоотделът към военното министерство на САЩ
откри вирус, който всъщност съществуваше от векове.
Опитаха се да го подобрят, за да създадат по-бързи и по-силни войници.
Но вместо това създадоха един още по-опасен вирус - HTV.
Хемофагският вирус, който причини случилото се.
Всичко се промени.
Предишното общество се страхуваше от тероризма, а сегашното - от заразата.
Здравните министерства се видяха принудени да вземат мерки:
В началото заразените трябваше да носят специални уведомителни знаци.
После бяха принудително изселени и изолирани в охранявани лагери.
Докато накрая просто бяха заличени.
Ставащото ме засегна пряко точно в деня, в който научих, че съм бременна.
Същият ден, в който загубих съпруга си, както и живота си.
Поради болестта те ме накараха да направя аборт.
С малкото други оцелели сформирахме съпротива.
Покрихме се и взехме решение да се борим.
Така започна Кървавата война.
Сегашният военен министър и наш главен враг в тази част на света
се казва Фердинанд Даксъс.
Г- н Министър, с удоволствие ще ви докладвам, че действията ни срещу хемофагите
дават доста задоволителен резултат - успяхме да ги избием почти всичките.
Но малкото оцелели са доста решителни и ни създават главоболия.
Терористични атаки навсякъде и по всяко време.
Не, не става въпрос за това, че са решителни. А че са отчаяни.
Отчаяни, понеже знаят, че скоро ще ги унищожим напълно.
През последните 10 години в тясно сътрудничество с други провоенни
организации успяхме да създадем оръжие, способно да открие и унищожи
абсолютно всички хемофаги на този свят за няколко дена.
Кога ще разполагаме с него, сър? - Днес.
Оръжието пътува към нас докато си говорим.
Специален агент 154 се явява за изпълнение на мисията си.
Започвам процеса по сканиране на ДНК.
Свали си каската.
И очилата също.
Самоличността потвърдена.
Моля, седнете.
Може ли да попитам какво ще правите? - Обичайното.
Пълен биологичен, физичен и оптичен преглед.
Само колкото да се убедим, че наистина си човек.
Ще проверим физическите и възстановителните ти възможности.
Ако всъщност си хемофаг, то тогава тялото ти ще се възстанови удивително бързо.
И какво щеше да се случи, ако се бях провалила на теста?
Нищо хубаво за вас. Моля, съблечете се и продължете към скенера.
Бъдете спокойна, агент 154, новите ви дрехи са стерилизирани.
Може ли да ви задам един въпрос?
Давайте.
Знаете ли каква е целта на мисията ви? - Трябва ли?
Не. Тя е строго секретна.
Но желая да ви информирам, защото знанието би увеличило
решителността и старанието ви да я изпълните успешно.
Никога досега не съм се проваляла.
Хемофагите вече са изчезващ вид.
А благодарение на новоразработеното оръжие ще станат и изчезнал вид.
Ако това оръжие наистина е толкова важно, защо не се транспортира от армията?
Желаните от вас военни части пътуват насам в момента.
Съзнаваме, че хемофагите ще направят всичко възможно, за да унищожат оръжието.
Агент 154, ще получите куфарче, чието съдържание всъщност е това оръжие.
Трябва ли да ви казвам, че при абсолютно никакви обстоятелстване бива да го отваряте.
Съвсем не.
Не трябва да ми го казвате.
Идентифицирайте се. - Специален агент 154.
Гласовият анализ завършен, 154. Очакват ви.
Всичко ли е наред, агент 154?
И то сто процента, докторе.
Сигурна ли сте, че всичко е наред?
Напълно.
Нека направим един малък ДНК тест.
Вече го направих на влизане.
Повторението никога не вреди.
Нали разбирате, че отварянето на това куфарче е строго забранено?
Да.
В случай, че не бъде доставена, пратката ще се самоунищожи след...
...девет часа, считано от сегашния момент.
Как се чувствате, агент 154? В състояние ли сте за мисията?
Специален агент 154 се явява за изпълнение на мисията си.
Веднага на земята! - Долу! Веднага!
Какво става, по дяволите?!
Агент 154 влезе в тази сграда преди 15 минути.
Явно не е бил истинският, тъпанари такива. Проверете идентификацията ми!
Повтарям, агент 154, в състояние ли сте за мисията?
Не разбирам защо изобщо питате, докторе, готова съм за всичко.
Проникнал вражески агент! Проникнал вражески агент!
Тревога! Тревога!
Как е успяла да проникне? - Не знам, сър.
Сигурно по някакъв начин е фалшифицирала кръвните си показатели.
Как го направи? - Вероятно с антигравитационно устройство.
Няма значение. Тя няма да успее да излезе оттук жива.
Сър. Идентифицирахме я. Жертва на заразата.
Участвала е в провеждане на експерименти тук допреди 12 години,
когато е избягала след насилствено прекратяване на бременността й.
Вайълит Сон Джад-Шериф. Не греша, нали?
Напротив, грешиш.
Защо го правиш? - Защото мразя вас - хората.
Искам да ви избия всичките.
Точно както и вие искате да ме убиете.
И ти си била човек. - Но вече не съм, Рей.
И смятам да ви докажа, че вече ви превъзхождам по всички показатели.
Нали не смяташ, че ще се измъкнеш оттук?
Само гледай.
На тавана е! Огън!
Аз съм. - Взе ли го?
Да. Но мисля, че на тях това не им се понрави.
Главната ни цел е да унищожим оръжието. Ако не успееш да го донесеш - унищожи го.
Разбрано. Изпълнихме плана си.
Не, Ви. Операцията срещу запасите им от кръв се провали.
При никакви обстоятелства недей да поглеждаш в куфарчето.
Трябва да си готова да го унищожиш веднага, ако се наложи.
Разбрано? - Разбрано.
Мамка му!
Ви? Какво стана, по дяволите? - Измъкнах се.
Казах ти да унищожиш оръжието. - Аз пък ти казах, че се измъкнах.
Куфарчето в теб ли е?
Да. - Донеси ми го.
Къде сте? - В 'Иглата'.
Пристигам до десет минути.
Браво, Ви. Поздравявам те. Никой друг не би успял.
Не е оръжие. - Какви ги говориш?
Не е оръжие, а дете. Човешко дете.
Отваряла си куфарчето?
Какво значение има? Рискувах живота си напразно.
Сметнах, че трябва да разбера за какво съм можела да умра.
Виждаш ли? Нищо. - Нищо.
Не е оръжие, а дете. - Напротив. И двете е.
Кръвта му съдържа специални антигени, които носят смърт на такива като нас.
В случай на контакт.
Ако успеят да го модифицират така, че да се предава и по въздуха,
всички ние ще умрем. И ти също. Всички.
До един.
Нерва, почакай. Ако вирусът му в кръвта унищожава HTV, то би могло
да се ограничи въздействието му, така че да не убива и приемника.
Какво имаш предвид, Ви? Да се създаде лекарство?
Няма ли да е добре да се спре заразата и всичко да стане както преди?
Това дете ни предоставя избор. - Точно така, Ви, имаме избор...
...и аз вече го направих.
Та то е само едно дете.
Ти изпълни мисията си успешно. Свободна си.
Било е холограма.
Не се отделяй от мен. Ще се измъкнем оттук.
Тръгнали са нагоре. - Потегляме след тях.
Кървавото братство контролират горните десет етажа на сградата.
Питайте ги какво искат в замяна. И им го дайте.
Вие не сте от военните, нито пък сте хемофаги.
Но за сметка на това сте Кървавото братство.
Пуснете ме да мина. - Съжалявам, Вайълит, не можем.
Имам много важна задача, Кар.
Не мога да ти помогна.
Нима наистина смяташ, че ще се измъкнеш оттук?
Само гледай.
Какво правиш там?
Хубава гледка, нали?
Ще ми помогнеш ли да се кача при теб, за да мога и аз да я видя?
Хайде, подай ми ръката си.
Подай ми ръката си.
Помогни ми да се кача. Моля те.
Всичко е наред.
Какви ги вършиш, а? Искаш да се убиеш ли?
Спрете. Атакувайте сградата.
Ако намерите други хемофаги вътре - убийте ги.
Вайълит Сон Джад-Шериф.
Спокойно, Вайълит. Знаеш ли кой съм аз?
Как бих могла да не го знам? Тиранин. Егоманиак.
Нарцисист. Не звучи добре отстрани, нали?
Е да, може и да имам някои недостатъци.
Но глупостта не е сред тях. Следях всяко твое движение.
Трябваше да ме убиеш докато имаше възможност.
Виж, нямаш полза да държиш момчето.
То е просто едно лабораторно животно, безмозъчно създание.
Защо просто не ни го дадеш, а ние ще те пуснем да си вървиш.
И да го използвате, за да убиете мен и себеподобните ми?
Не е каквото си мислиш. - Така ли? А какво е тогава?
Той ми е син.
Хей, Даксъс? - Какво?
Ти си лайно.
Запуши си ушите! Запуши си ушите бе!
Добре ли си? Ранен ли си?
Какво правя?
Веднага сядай там.
Не ме карай да повтарям. Сядай!
И гледай да не ти хрумнат разни брилянтни идеи за бягство.
Единствената причина, поради която си жив,
е че в кръвта ти има нещо, което може да ме спаси.
Но ако нещо се обърка или реша, че риска не си струва, ще те убия.
Мамка му.
Гарт, аз съм. Здравата загазих.
В куфарчето имаше дете. С Нерва се скарахме и...
Знам, той ми се обади. Хич и не си мисли да ми го водиш тук, Ви.
Гарт, това дете може да е отговорът, който търсиш.
А и аз ще се радвам да се измъкна жива от цялата каша.
Нуждая се от помощ.
Съжалявам, Ви, но изследванията ми са прекалено важни, за да поема риска.
Дочуване.
Точно кое от онова, което ти казах, не успя да разбереш?
Всъщност изобщо разбираш ли нещо?
Добре тогава.
Нека пробваме по друг начин.
Как се казваш? Все са ти викали някак, нали така?
Здрасти, аз съм Вайълит, приятно ми е. Ти си на ход, давай.
Шест?
Ти ли?
Трябва да вървим.
По дяволите.
Подай си ръката.
Казах да си подадеш ръката.
Сега ме слушай, Шести или както там се казваш.
Може и да не успея да си тръгна оттук с теб но тогава ще си тръгна с кръвта ти.
Сега си подай ръката най-сетне.
Мислиш, че онези хора са лоши? Нека ти кажа нещо.
Истинското чудовище тук съм аз.
Само да изпищя и двамата ще умрем.
Даксъс не знае, че можеш да говориш, нали?
Знаеш ли какво става всъщност?
В момента на този свят се води война на живот и смърт.
Между хората и хемофагите.
Шести, ти си човек... а аз съм хемофаг.
Чакай. Изслушай ме.
Помниш ли онова, което казах, че кръвта ти може би може да ме спаси?
Това е понеже Даксъс я е заразил с нещо.
И каквито и да са тези антигени те вероятно могат да ме спасят.
Само че за жалост основното им предназначение всъщност е да ме убият.
Мен и всички други като мен.
Значи тези хора... - Да, Шести, те преследват теб.
Точно сега ти вероятно си най-ценното същество на тази планета.
Не мога да повярвам, Ви. Застрашаваш всичко като идваш тук.
Хората ме търсят. Нерва също. Нямам къде другаде да отида, Гарт.
Освен това оръжията ми са тук.
А какво за него?
Ти ми кажи.
Можеш ли да направиш такъв серум? - Ще опитам, но ми трябва от кръвта му.
Ще са ми нужни и няколко часа.
Тук отряд Алфа-браво. Г- н министър, засечените хемофаги
се намират на 21-ви етаж..
Точно след мен са. - Лампите!
Включете нощното виждане и ги елиминирайте.
Включване на аварийното осветление на 21-ви етаж.
И така... смятате ли да ме убивате?
Смятате ли, че можете?
Е, аз пък смятам, че имаме да обсъждаме доста неща.
Хората празнуват нещо.
Къде е това?
Когато бях дете, малко момиченце,
често сънувах този път.
Той продължаваше напред-напред... право напред към хоризонта.
И от двете му страни беше пълно с цветя.
Толкова спокойно място.
Място, обитавано от щастливи хора.
Но после, колкото и да ти е тъжно,
осъзнаваш, че места като това
не съществуват.
Ти умираш.
Да, така е.
Съжалявам.
Знаеш ли какво значат линиите на дланите?
Добре, ще ти покажа.
Приятелство.
Любов.
Живот.
А ето тази...
...е линията на майчинството, но при мен тя е прекъсната.
И е невъзможно да се възстанови.
Не изглеждаш особено добре.
Трябва да ти дам лекарството.
Добре е, че първоначално реши да останеш в дневна форма, а не в нощна.
Ти ли направи това?
Не, какво е. - Не съм съвсем сигурен.
Прилича на някакво химично съединение, имащо нещо общо с генетични мутации, но...
Може би той го е направил.
Всъщност какво е той? - Знам какво не е.
Не е някой, чиито антигени могат да се използват за лекарство против заразата.
Ето какво е... нямаме никаква полза от него.
Не можем да направим лекарство от кръвта му.
Моля?
Освен това детето е под наблюдение, Вайълит.
Има имплантирано проследяващо устройство с обсег от стотина метра.
Спокойно, стените блокират сигнала.
Не разбирам. Защо тогава Нерва искаше да му го доведа?
И защо хората го пазиха толкова много? - Не знам.
Но те наистината са сложили нещо в кръвта му, Ви. И това нещо е смъртоносно.
Някакъв много странен вид протеини. Като предпазна мярка.
Унищожава тялото за едва осем часа.
Детето умира, Ви.
Защо го правиш? Това е само едно дете.
Едно човешко дете, Гарт.
Освен това, нали експериментите ти са прекалено важни, за да рискуваме.
Довиждане, Гарт.
Имаш проследяващо устройство. Трябва да се движим постоянно. Хайде.
Даксъс.
Звъни на номера ми през една минута.
Поръчан мобилен телефонен апарат. Благодарим ви за покупката.
Гарт, аз съм. Подозирам, че подслушват телефона ми. Добре.
Вайълит?
Може би съм аз.
Ела.
Вайълит, почакай.
Какво ще правим?
Бих могла да си свърша работата по-добре, ако ме оставиш малко сама.
Кредитна карта. Вземи я и отиди да си купиш нещо за ядене.
Хайде.
Шести?
Наистина бих искала да...
...си сложиш маската.
Сбогом, Вайълит.
Спешно е. Моля, направете път.
Тук втори отряд, засякохме целта.
Какво правя?
Не е той.
Отцепете зоната и започнете нужните карантинни процедури.
Шести?
Чакай.
Шести!
Съжалявам, Ви.
Вайълит Сон Джад-Шериф.
Какви си ги въобразяваш?
Ние не сме хора.
Бързи сме колкото теб.
Силни сме колкото теб.
Да.
Но...
не сте толкова ядосани, колкото съм аз.
По-полека, Ви.
Стрелбата би привлякла военните командоси, обикалящи отвън.
Може да спечелиш битката, но ще изгубиш войната, Ви.
Чакай.
Не осъзнаваш ли какво има в това дете? - Хич и не ме интересува.
Не са антигени, които убиват вампири. Напротив, убиват хора.
Достатъчно силни, за да заличат човечеството от лицето на планетата.
И защо хората биха създали такова нещо?
Не знам и не ме интересува. Даксъс ни направи добро предложение.
Предложение, благодарение на което ще живеем както искаме.
Недей да се противиш, Ви. Моля те, просто си тръгни.
Луда ли си? - Няма да го пуснеш.
Нуждаеш се от него дори повече, отколкото аз.
Убийте я.
Какво има в мен, Вайълит?
Не разбираш ли?
Това е един механизъм, който баща ти, Даксъс, е сложил в теб.
Той се е активирал, когато плановете на военните са се объркали.
Той ще те унищожи, Шести.
Ще те убие.
Ако не успея да намеря начин да...
Просто се нуждая от още малко време...
Здравей, Вайълит. - Пусни холограмата.
Признавам, че съм изненадан. - Искам да излекуваш детето.
Иска ми се да можех да ти помогна, но за онези антигени няма лекарство.
Не ти вярвам. - Защо просто не ми го доведеш?
Антигените ще умрат с момчето и никой друг няма да пострада.
Та ти си му баща, за Бога!
Не, Вайълит.
Аз нямам баща. - Така е. По-точно казано...
...той е мой клонинг. Номер шест от общо осем.
Това не променя факта, че е просто малко момченце, чудовище такова.
Чудовище?
А ти какво си? И защо той е толкова важен за теб?
Откога се интересуваш от тайнствени експерименти и клонинги?
Вампир и умиращо човешко дете. Що за жалка картинка.
Ще ти направя ново, Вайълит. И то здраво, а не болно.
Няма да забележиш никаква разлика. Обещавам.
А може и да успея да ти помогна за проблема със собствената ти кръв.
Проследяване. - И защо?
Сам ще ти кажа къде съм, за да ми доведеш момчето.
Ще ти донеса нещо повече, свиня такава.
Имам седемстотин войника при себе си.
Какво мислиш, че можеш да направиш на толкова много хора?
Мога да ги избия.
Военното министерство.
Включен автопилот.
Няма да успееш.
Благодаря за моралната подкрепа.
Нека ти дам един съвет - остави ме да си върша работата.
Защото я върша добре.
Нищо на този голям свят...
...не би могло да ме спре сега.
Разбирам те.
А и какъв избор имам?
Съвсем ясен -
да ме оставиш да умра. Или да ми помогнеш да го направя.
С всичкия си ли си? - Дай ми лекарството.
Вече ти казах, че няма такова.
Не би създал такъв вирус, преди първо да се подсигуриш, че няма да убие теб самият.
Добра логика, Вайълит.
Да, има лекарство и да, когато взема момчето и пусна вируса в атмосферата
всички, които искат да оцелеят, ще трябва да купуват живот от мен.
Мислех, че ние сме тези, които мразите. Че се опитвате да избиете нас, не себе си.
Така е, вие бяхте. В минало време.
Но сега сте пред изчезване.
И какво остава за тези като мен, за да държат обществото в напрежение
и да запазят това, което имат?
Вие си свършихте работата наистина добре.
Сега вече просто нямаме нужда от вас.
Отвращаваш ме.
Както желаеш, Вайълит, но ми дай това, което искам.
Ела си го вземи.
Никога няма да ти го дам.
Грешка в параметрите на холограмата.
Твърде много са, Ви.
Просто са прекалено много.
Шести?
Вайълит. - Чакай, нека ти повдигна главата.
Какъв е този звук, Ви?
Ви, какъв е този звук?
Просто вятърът.
Просто вятърът, миличък.
Твърде късно. Мъртъв е. - Запечатайте тялото и го
откарайте в министерството. Може и да успеем да спасим все нещо.
Ами тя, сър?
Ведната изпратете санитарен екип да почисти зоната.
И замразете тялото.
Пригответе се за операция. Ще започнем при залез слънце.
Да, докторе.
Вайълит?
Гарт?
Едва успяхме да изпреварим санитарния екип.
Сърцето ти спира на три пъти, 4 часа ми отне да оперирам и още повече да се моля.
Но успяхме да те спасим.
Какво?
Внимателно.
Бях мъртва, Гарт. Бях мъртва.
А ти си ме върнал обратно.
Защо?
За да преживея всичко отново?
Защо, защо?!
Не е ли...
Не е ли очевидно?
Защо никога повече няма да обичаш някого?
Понеже...
...идва момент, в който тези мигове...
...колкото и да са хубави...
...се превръщат само в спомени.
Вайълит. Аз съм - Гарт.
Включи телевизора. Дават те по всички канали.
Знам, че си в лошо настроение, но мислих върху формулата, която момчето написа.
Определено има нещо общо с HTV вируса. Не мога да кажа какво, но го усещам.
Вайълит, моля те, дай ми само още малко време.
Ви, чуваш ли ме?
Къде си? - Тен татъри, Уест Пам.
Остани там, пристигам до 15 минути.
Зададен курс към военното министерство.
Вайълит, няма да успееш да влезеш там, невъзможно е.
Знаеш ли с колко трудности успяхме да ти уредим вход, за да вземеш куфарчето?
Ще се оправя.
Защо го правиш? За отмъщение?
Момчето е мъртво. - Не е мъртво.
Какво имаш предвид?
Че Шести е жив.
Вайълит! И как може да е жив. Хей, почакай...
Уверен съм, че момчето написа на онзи лист химичната формула на HTV вируса.
Лаборантите на Даксъс са го създали в същата лаборатория,
в която е било отгледано и хлапето.
Само ми дай малко време и ще мога да те излекувам.
Сигурен съм.
Антигените не могат да оцелеят без жив приемник.
Все пак вероятно ще успеем да спасим някои протеинови аналогове,
които ще ни помогнат да направим следващия клонинг далеч по-бързо.
Претърсвам за скрити оръжия.
Брой на откритите оръжия:
много!
Имам среща с министъра.
Жълта тревога! Жълта тревога!
Г- н Министър...
...тя е. - Тя е мъртва.
Боже мили.
Засечен един нарушител от женски пол в сектор първи.
Моля, запазете спокойствие.
Охраната взема мерки.
Момчето е мъртво А това нейното си е чисто самоубийство.
Оранжева тревога! Оранжева тревога!
Една жена да се справи с 14 мъже. Унизително.
Нека охраната я изчака пред научните лаборатории и да я ликвидира.
Червена тревога! Червена тревога!
Всички вие ще умрете.
Само това ли можеш?
Вайълит, момчето е мъртво.
Очевидно си нямаш понятие какво всъщност представлява смъртта.
Позволи ми да ти покажа.
За Бога, Вайълит. Та аз съм невъоръжен.
Не, все още не си.
Не.
Замерваш ме с хемофагска кръв?
Това е краят.
Да, това е краят.
Да, няма съмнение, че в честен бой ще ме победиш.
Но не така стоят нещата днес.
Можеш ли да ме видиш, Вайълит?
Не? Колко жалко, че предпочете дневната форма и не можеш да виждат в тъмното.
За разлика от мен. - Какво?
Точно така, Вайълит.
Как иначе един обикновен лаборант би могъл да стигне до този висок пост?
Какъв ли инцидент се е случил, за да придобие нужните качества?
Да, Вайълит. Аз съм хемофаг.
Божичко.
Единствената разлика между нас е, че аз ще изляза жив от тази зала.
Вайълит?
Вярваш ли в Бог, Вайълит?
Смяташ ли, че ще бъде милостив към теб?
Смяташ ли, че ще те приветства в Рая?
Хей, Даксъс?
Определено ще го стори, след като направя това.
Шести?
Шести, събуди се.
Вайълит?
Но... нали умрях?
Не.
Ти току-що възкръсна.
Вайълит?
Вайълит.
Всичко е наред. - Не, не е.
Вайълит, чуй ме.
Има лекарство.
Знам.
И ние го открихме.
Хайде.
Наистина. Родена съм в свят, който едва ли ще успеете да разберете.
Но всеки свят може да бъде променен,
стига надеждата да е жива.
А аз?
Дали Гарт ще успее да ме излекува?
Може би. Може би не.
Дали ще оцелея?
Нека всички онези, които сеят разрушение и терор
се надяват това да не се случи.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2006